Когато говорим за свободен софтуер имаме предвид СВОБОДАТА, а не ЦЕНАТА (R.M.Stallman)
Бях на Agenda 2000
и един от хората там беше и Крейг Мънди,
който беше някакъв голям шеф в Майкрософт,
струва ми се вицепрезидент на отдела за потребителски стоки или нещо такова.
Не го бях виждал преди.
Сблъсках се с него, в асансьора,
видях табелката му на ревера и казах: "О, виждам, че работите за Майкрософт."
Той се обърна, погледна ме и каза: "Да, а вие кой сте?"
Помислих си, колко надменно се държи.
В смисъл, нали разбирате - този тип поведение на костюмара,
общуващ с мърляв хакер.
Така че, аз втренчих в него поглед на ветеран от Виетнам и казах:
"Аз съм най-ужасния ти кошмар."
Wonderview Productions представя
Един филм на J.T.S. Moore
РЕВОЛЮЦИОННАТА ОПЕРАЦИОННА СИСТЕМА
През кратката си, но колоритна история,
компютърната индустрия, беше доминирана
от операционната система Windows.
Но много скоро това може да се промени,
защото срещу Windows вече има силно предизвикателство, наречено Linux.
Силициевата долина от дълго време е мястото,
където се разработват нови технологии,
създават се нови компании, които бързо стават истински богати.
Сега Долината е фронтова линия на революция,
бореща се за едни доста политически некоректни идеи:
идеите за индивидуална свобода.
Ден и нощ, свободно самоорганизирали се
хакери и програмисти по целия свят творят парчета код
и приложни програми с цел
да направят компютърните потребители свободни,
използвайки свободна информация и свободен обмен на технологии
за да постигнат целта си.
Тази революция започва през 1980-та с
Движението за Свободен софтуер и проекта GNU,
което сега често се свързва с
Linux и Движението за Oтворен код.
Kaкво е Linux?
Имаме един сектор, който концентрира вниманието ни днес.
Това е сектора на Linux компаниите.
А това пък е една добра възможност да обясним...
"Какво е Linux?"
Аз ще ви отговоря на този въпрoс.
Много от вас сигурно вече знаят,
че съществуват над 12 милиона потребители
на компютърна операционна система, разработена от стотици програмисти
от целия свят, които работят заедно и комуникират по Интернет.
Тя е голямо предизвикателство за Microsoft Windows NT.
Много популярна е заради бързодействието си.
И точно заради това е цялата шумотевица.
За да обясня какво е Linux е нужно
да обясня какво е Операционна система.
Всъщност операционната система е...
нещо, което никога не би трябвало да се налага да забелязваш.
Защото...
никой всъщност не използва самата операционна система.
Хората ползват програми на компютрите си.
И единствената цел в живота на една операционна система е
да помага на програмите да работят.
Така че, операционната система не трябва да прави нищо сама по себе си.
Тя само чака, някоя програма да
поиска ресурси или
някой файл от диска.
Или пък да свързва програмите
със света около нас.
Разбира се, операционната система съществува и като платформа
в работата на хората, които пишат нови програми.
Какво е Отворен код?
Отвореният код e начин хората да работят заедно
върху софтуер без да бъдат затормозявани от всички правни проблеми с интелектуалната собственост,
без да трябва да се уточняват договори всеки път като купуваш парченце софтуер,
или да ангажираш купчина адвокати.
Накратко ние всъщност просто искаме софтуер, който да работи
и искаме хората да имат възможност
да дописват поправки и други неща...
Това е нещо като жертвоприношение на
права за интелектуална собственост
и позволение за целия свят да използва такъв софтуер.
Преди да се появи Linux
имаше Ричард Столман и Движението за Свободен софтуер.
Хората си мислят за Ричард Столмън като за...
велик философ, нали?
А за мен като за Инжинера.
Ричард Столман е създателя - бащата на Движението за Свободен софтуер.
Заедно с усилията си да създаде GNU операционна система,
той положи правните, философски и технологични основи
за Движението за Свободен софтуер.
Без това едва ли
Linux и софтуерът с отворен код
щяха да бъдат това, което са днес.
Присъединих се към Лабораторията за изкуствен интелект в MIT през 1971.
Станах част от една жива общност от хакери -
хора, които обичат програмирането,
обичат да търсят и откриват какво могат да направят с компютрите.
Те бяха разработили цялостна операционна система,
създадена изцяло там.
Станах един от екипа, който
продължи да я усъвършенства и да добавя нови възможностти.
Това беше моята работа, и аз я обичах, ние всички я обичахме. Ето защо правехме това.
Наричахме нашата система
"Несъвместимата времеподеляща система",
което е пример за
закачливия дух,
характерен за хакера.
Хакерите са хора, които се наслаждават на остроумието.
Първото нещо, с което започнаха проблемите беше
натиска от останалия свят да използваме пароли.
Ние нямахме никакви пароли на нашия компютър.
И причината беше, че хакерите,
които първоначално бяха проектирали системата
знаеха, че паролите са начин за администраторите да контролират всички потребители.
А те не искаха да правят инструменти,
прегради и пароли, за да могат администраторите да ги контролират.
Така и не го и направиха. Пускаха това по водата.
Ние имахме мисленето, че който седне пред компютъра
трябва да може да прави, каквото си поиска
и никой, който е бил там вчера не трябва да може да контролира това, което правиш днес.
Кoгато сложиха пароли на една от машините в MIT,
на мен и на още няколко хакери, това никак не ни хареса.
Реших да използвам подмолен хак.
Разбрах как да декодирам паролите,
и така, гледайки базата данни с кодираните пароли
можех да разбера, какво всъщност въвежда всеки при влизане в системата.
Пращах съобщения на хората, казвайки им
"Здравейте, виждам че ползвате за парола бля-дрън-пас",
или каквато и да беше там... "Защо не направите като мен?
"Просто вкарайте Enter за парола,
толкова по-кратко и лесно е за писане".
Разбира се, с такова съобщение
все едно им казвах в прав текст, че подобна сигурност е просто шегичка.
Както и да е, между другото ги запознах с този хак.
Накрая около половината от всички потребители на компютъра се присъединиха към мен
и започнаха да използват само клавиша Enter вместо парола.
Откъде дойде идеята за това, което сега света нарича Отворен код?
Как започна всичко? Кой започна всичко?
Всъщност всичко е започнало с началото на компютрите, защото по това време
софтуерът просто се разпространяваше между хората.
И мисля, че някъде към края на 70-те и началото на 80-те
хората започнаха да затварят софтуера, който пишеха.
И да казват: "О, не. В никакъв случай не можеш да погледнеш изходния код.
Не можеш да променяш софтуера, дори ако се налага.
Дори за теб, дори за твоя собствена нужда."
И наистина за част от това можем да обвиняваме Microsoft.
Тe са едни от истинските пионери на собственическия софтуерен модел.
През средата на 70-те група хакери
и компютърни ентусиасти от Силициевата долина създават "Homebrew Computer Club".
В дискусиония списък на клуба на 31 януари 1976 г. пристига писмо.
Бил Гейтс, от наскоро основаната компания Microsoft пише
отворено писмо до общността, в което
представя изчерпателна аргументация за относително новата концепция на собственическия софтуер.
До този момент, компютърните потребители напълно свободно си разменяли софтуера
без много да мислят чия собственост е той.
В станалото известно като "Отвореното писмо до любителите", Бил Гейтс пише
"За мен най-лошото нещо е, че на хоби пазара в момента липсват
добри софтуерни курсове, книги и даже софтуер.
Без добър софтуер и притежател, който разбира от програмиране,
хоби програмирането е пилеене на време.
Дали за хоби пазара ще бъде написан качествен софтуер?"
По-нататък в писмото си Гейтс пише: "Отзивът, който ние имаме от стотици
хора, които казват, че използват BASIC e изцяло позитивен.
Но две неща бяха изненадващи за нас.
Първо: повечето от тези "потребители" никога не са си купували Бейсик и
Второ: Приходите, които получихме от продажбите на любители
на Altair BASIC са по-малко от два долара за час работа.
Защо се получава така?
Мнозинството от вас трябва да осъзнае,
че повечето от вас крадете софтуера.
Хардуера трябва да се плаща, а софтуера е за свободна размяна?
Някой замисля ли се, че на хората, които работят по него им се плаща?
Tова честно ли е?
Нещо, което не трябва да правите като сте откраднали софтуер
е да занимавате производителя с проблем, на който сте се натъкнали.
след като той не е взел пари, продавайки ви го.
Това, което правите е спирането на писането на добър софтуер.
Кой ще свърши нещо професионално без заплащане?
Могат ли хоби-програмистите да отделят 3 години за писане на софтуер,
намирайки всички бъгове, документирайки продукта и да го раздават безплатно?
Факт е, че
никой освен нас не е инвестирал много пари в хоби софтуер.
Какво да кажа за хората, които препродават нашия Altair BASIC?
Не правят ли те пари от софтуера?
Да, и тези за които сме разбрали може би накрая ще загубят.
Те са тези, които създават на хоби-компютърджиите лоша репутация
и трябва да бъдат гонени от всяко събиране на клуба, на което се появят.
Ще приветствам всички писма от тези, който си плащат
и имат предложения или коментари."
Подпис: Бил Гейтс, Майкрософт.
В края на 70-те и началото на 80-те Ричард Столман се занимава със
софтуер и изследвания в областта на изкуствения интелект
в Лабораторията по Изкуствен интелект на MIT.
Ричард вече е събрал доста горчив опит.
през този период от време, заради който не му се нрави
цялата идея за комерсиалния софтуер.
Kaто например?
Ами... Някои компании, чийто софтуер иска да поправи са затворени
и той не може да намери собственика на кода за да му позволи той да го поправи,
дори това на практика да е в тяхна полза.
Това ме поставяше пред морална дилема.
Защото за да си купиш някой модерен, за онези дни в началото на 80-те, компютър
трябва да си купиш и лицензирана за него операционна система.
Разработчиците на тези системи не споделяха с останалите хора.
Вместо това те се опитваха да контролират потребителите,
да доминират над тях, и да ги ограничават.
Да кажем за да вземеш системата
трябва да подпишеш обещание, че няма да я споделяш с никой друг.
А това за мен означаваше евентуално да обещая да бъда лош човек,
да предам останалите от моя свят,
да скъсам с общността си и групата колеги, с които работехме заедно.
Вече имах опит какво се случва, когато някой от другите правеше това -
когато откаже да сподели с нас -
защото е подписал договор.
Това вредеше на цялата лаборатория.
Беше спънка за полезните неща, които вършехме преди.
Така че, това не биваше да продължава.
Мислех си - "Това не е правилно! Няма да живея по този начин".
Заради такива неща у него се заражда дълбока ненавист към
така дефинираната идея за интелектуалната собственост и софтуера.
В края на краищата това доведе до създаването на Фондацията за Свободен софтуер.
И така, аз потърсих някаква алтернатива и изведнъж осъзнах:
Та аз бях разработчик на операционни системи.
Ако аз разработя друга операционна система
и след това като неин създател окуража всеки да може да я споделя.
Казвайки на всички - "Ела и вземи, използвай това, направи нова общност."
Така не само аз ще имам начин да продължа да използвам компютрите
без да предавам останалите, но това ще могат да правят всички.
Всеки ще има възможност за изход от тази морална дилема.
Осъзнах, че това трябва да бъде целта на моя живот.
Всъщност започнах през Януари 1984 г.,
когато напуснах и работата си в MIT
за да започна разработката на операционната система GNU.
Редно е да обясня, че името GNU всъщност е хак, защото
е рекурсивна дума, образувана от началните букви на други думи - акроним -
и произлиза от "GNU's Not Unix" /GNU не е Unix/.
Виждате, че "G" в "GNU" идва от "GNU".
Какво означава името?
Аз разработвах Unix-подобна система,
но не и Unix операционна система.
Това беше различна система.
Ние трябваше да я напишем изцяло начисто и отначало,
защото Unix е собственически софтуер.
Беше ни забранено да споделяме Unix.
Не можехме да използваме Unix. Той беше безполезен за общността.
Така че трябваше да се напише негов заместник.
През 80-те,
докато Ричард Столман разработваше проекта GNU,
компютърни учени от Калифорнийския университет в Бъркли
работеха по тяхна собствена свободна операционна система,
известна като Бъркли Unix, или BSD.
Тя бе базирана на ядрото на Unix, лиценз бе получен от AT&T.
Заради правни проблеми с AT&T обаче и раздробяването на кода,
хакерите и другите независими потребители се бавеха с приспособяването и.
Unix се състои от голям брой отделни програми,
които взаимодействат една с друга.
Така че, ние трябваше да заместим тези програми една по една.
И така, това с което започнах беше писането на заместник за една програма,
след това за втора, трета и така нататък.
Към мен започнаха да се присъединяват и други хора,
защото бях пуснал обява, призовавайки хората да се присъединят и
да помогнат с писането на тези програми.
И някъде около 1991-ва ние бяхме заменили на практика всичките.
Кои бяха някои от програмите, които...
Ами трябваше да имаме завършена система,
трябва ядро, което е програма, която
заделя ресурсите за останалите програми,
нужен е компилатор, който преобразува
четимия изходен код, който програмистите разбират, в числа
мистериозни числа, които само компютъра може да изпълнява.
Трябват други помощни програми заедно с компилатора,
например дебъгер.
Нужен е текстов редактор,
програми за форматиране на текст.
Трябват програми за електронна поща...
Нужни са много, много такива неща.
Има стотици програми в една Unix-подобна операционна система.
Аз видях обявата на Столман.
Всъщност срещнахме се през февруари 1987.
Той дойде да води 5-дневен курс за Emacs в нашата компания.
През деня ни обясняваше за
нововъведенията в Emacs, за
начините да я разширим и подобрим, как да използваме изходния код на Emacs,
за добро или за лошо.
Вечерта, обаче, той усърдно работеше на компютъра си.
Все още не го беше представил публично,
така че беше малко предпазлив с това
кой може да вижда изходния код.
Но аз бях силно нетърпелив и когато анонсът се появи през юни,
аз си я свалих веднага.
Поиграх си с кода.
Имах вече някои насоки от него.
И когато му пратих обратно кода с допълнения,
той беше много...
истински изненадан колко бързо съм навлязъл в неговия начин на мислене.
Когато работехме по нещо в Станфорд или в университета,
през по-голямата част от времето
работехме на машини от Digital Equipment или Sun, предимно Sun.
Всеки път като взимахме машина Sun,
първото, което правехме, беше да прекараме няколко дни,
сваляйки свободен GNU софтуер от интернет.
Компилирахме го и го инсталирахме на Sun машината.
Решаващото нещо да изберем GNU бе, че това е свободен софтуер.
Свободният софтуер няма отношение към цената, а към свободата.
Мислете за него като за свободата на словото, а не като за безплатна бира.
Свободите, за които говоря
са свободите да промениш, каквото поискаш
или да наемеш някой да го направи за теб,
ако ползваш софтуера за бизнеса си.
Да разпространяваш копия, да ги споделяш с други хора
и като направиш подобрения да ги публикуваш,
за да могат и останалите също да се възползват от тях.
Ето това са свободите, които отличават свободния от несвободния софтуер.
Това са свободите, които позволяват на хората да формират общности.
Ако нямате всички тези свободи,
вие ще бъдете разделени и управлявани от някого.
Първите ми занимания със свободен софтуер
бяха в края на 1989, началото на 1990.
Работех като аспирант в Станфордския университет
върху инструменти за CAD системи.
Едно от нещата, от които се нуждаех беше тип програма,
наричана парсър-генератор.
Фондацията за Свободен софтуер,
под ръководството на Ричард Столман, беше създала чудесен инструмент, наречен bison.
Нуждаех се от програма, която да работи с C++. Bison работеше със C.
Aз модифицирах bison и го кръстих bison++.
Беше впечатляващо усещането за усъвършенстваност.
Можеше да вземе парче код, което е налице
и да направи от него каквото пожелаете за много кратко време като го модифицираше.
Качих го обратно в Интернет
и бях доста впечатлен от броя хора,
които я бяха свалили и започнали да я ползват.
Всъщност, спомням си как ходех на интервюта за работа.
На няколко пъти мислех просто да изляза и да си намеря работа.
И така отивам на едно интервю,
бях говорил вече с един от хората,
и започнах да ги разпитвам какви програми използват в работата си,
и те казваха "Ами ние използваме bison++"
а аз им казвах, "А, че аз съм автора на bison++!"
Свободния софтуер е със защитени авторски права.
Той си има собственик.
Има лиценз.
Той не е публична собственост.
Ако оставим софтуера публична собственост
някой може да направи някакви малки промени
и да го превърне в собственически софтуер.
Което означава, че потребителите биха ползвали нашата програма,
но няма да имат свободата да сътрудничат и да споделят.
За да предотвратим това използвахме техника, която нарекохме "Copyleft".
Идеята Copyleft е същата като на Copyright, но обърната обратно.
Това, което правим е да кажем
този софтуер е защитен с авторско право,
и ние авторите му ви даваме позволение да разпространявате свободно негови копия,
даваме ви позволение да го променяте,
позволяваме ви да добавяте към него.
Но когато го разпространявате
това трябва да е при същите тези условия - ни повече, ни по-малко.
Така че, който и да го вземе от теб
също има свободата да го сподели с други хора, ако иска разбира се.
И по този начин, където и да отиде софтуера,
свободата също го следва.
И стана нещо като неотменимо право,
хората да си сътрудничат и да формират общност.
Но какво е това? Лицензът? Какво представлява...
Ами, Copyleft е същината на нещата,
но за да го ползваш, трябва някакъв конкретен образец.
Такъв образец, който ползваме за повечето GNU софтуерни пакети
е GNU General Public License. /Общия обществен лиценз (GPL)/
Документът урежда правната регулация на нещата.
Mного хора използват този лиценз.
Например Линус Торвалдс използва точно този лиценз за Linux.
И лиценза, който аз ползвам също е GNU GPL.
Онзи, който Ричард Столман написа.
И мисля, че това наистина e поразителен принос.
Това е един от малкото софтуерни лицензи, които са написани
от позицията на общността,
а не да защитават някаква компания,
или както е случая с MIT и BSD лицензите,
преследвайки целите на някакви правителствени програми.
И GPL е нещо наистина уникално в такъв контекст.
Това не е само лиценз. Това е цялостна философия, според мен,
мотивирала определението "Отворен код".
Не крия, че много от това, което правя произлиза от Столман.
Решаваща стъпка в растежа на GNU/Linux и Движението за Свободен софтуер
беше създаването на бизнес, базиран на такъв софтуер и тази философия.
Мястото, където започна бизнес фазата
беше Лабораторията за електронни изследвания в Университета Станфорд.
Известна като ERL, лабораторията беше мястото, за първите GNU
и Linux бизнес вдъхновения.
Лабораторията беше точно тук.
Онова там беше входа, близо до
сградата McCullough по електрическо инженерство.
Влизаш, и вървиш надолу по коридора, тук долу.
Моят офис, беше някъде тук,
а вдясно напряко на залата, беше офиса на Майкъл Тийман.
Майкъл Тийман създаде компанията Cygnus Software
с идеята да продава консултации и услуги около свободния GNU софтуер.
И Майкъл много добре се справи със Cygnus.
Прекарах много време, мислейки за това
как можем да правим пари.
И в оригиналния GNU Манифест,
който е последната глава от ръководството на GNU Emacs,
Столман предлага няколко различни
начина за печелене на пари.
Още от самото начало на Движението за свободен софтуер
бях сигурен, че
има място за бизнес в това.
Едно от предимствата на свободния софтуер е това,
че е пазар за всякакъв вид услуги и поддръжка.
Така че, ако използваш софтуера за своя бизнес
и искаш добра поддръжка,
трябва да си намериш хора за това.
И имаш избор кои да избереш.
Те са в бизнеса по предлагане на поддръжка
и те трябва принципно да ти предоставят
добра поддръжка иначе можеш да предпочетеш някой друг.
При собственическия софтуер
поддръжката е монопол на една компания -
тази, която притежава изходния код.
И единствено те могат да предложат поддръжка.
Така че, обикновено сте оставен на милостта на монополист.
Такъв е случая, например, с Microsoft.
Затова не се чудете, че поддръжката им е толкова лоша.
Ползите от свободния софтуер бяха огромни,
но не и цената на вътрешната му поддръжка,
а това доста дразни мениджърите.
Затова основната идея, която имах беше дали не можем да изградим модел,
такъв, че да предложим два или четири пъти повече поддръжка
от възможностите, които
един вътрешен инженер може да осигури.
И това бихме могли да предложим за половин или четвърт цена.
Това ще е теста, който ще определи
дали хората ще купуват или не.
Около есента на същата година имахме
готови всички неща, и тези от които
техническия екип имаше нужда и
условията на договорите за продажба,
ценовите условия и така
открихме публично нашата компания през ноември 1989.
Едно от големите затруднения, които имахме при старта на компанията
беше това да и намерим име.
Писах на един приятел
"имаме проблем"
и той ми върна е-mail,
който съдържаше купчина думи, съдържащи GNU в тях.
"Cygnus" беше най-малко противната и неприлична.
Мога да потвърдя със сигурност,
че Cygnus беше първата компания, специализирана в свободен софтуер.
Cygnus поддържаше свободен софтуер
и запълваше много важна ниша, защото можеше да вземеш този страхотен софтуер,
можеше да го вземеш без пари, но нямаше откъде да вземеш поддръжка.
Те правеха пари от поддръжка.
GNU проектът стартира с изграждането на комплект инструменти.
Основни инструменти за разработка като C-компилатор, дебъгер, текстов редактор
и останалото, от което имаше нужда.
Имаха и намерение да разработят ядро за всичко това и
то да е центъра на операционната система.
Някъде през 1990 те вече имаха успех с комплекта инструменти.
Те вече се ползваха на страшно много Unix варианти.
Но все още нямаше свободно ядро.
Ядрото се оказа едно от последните неща, които бяхме започнали да правим.
Разработвахме го от съвсем скоро.
И в същото време се появи Линус Торвалдс.
Линус или Лайнъс? Как точно предпочиташ да произнасят името ти?
Ами като говоря шведски го произнасям Лийнус,
на финладски е Лийноус,
а на англиийски е Лайнъс.
Въобще не ме интересува как хората произнасят името ми.
Но Linux e винаги Линукс.
Той беше разработил ядро и то работеше по-бързо от нашето.
Беше много стабилно и работеше добре.
Наричаше се Linux.
Първоначалната ми цел беше много лична.
Исках да имам на своя компютър среда, подобна на тази,
която използвах на компютрите в университета.
Но не намерих нищо подходящо за целта.
През целия си живот се бях занимавал с компютри
и реших, че ще го направя сам.
В началото бях повлиян най-вече от SunOS,
която използвах в университета по онова време.
Кой университет?
Хелзинкския университет във Финландия.
От 1991 до около 1993 наистина беше
детския период на Linux.
Тогава беше още с качество на алфа или бета-версия
и беше относително нестабилен.
Въпреки, че дори тогава беше по-стабилна
от повечето операционни системи, които днес наричаме производствени.
Линус ползваше традиционния "проба-грешка" метод за програмиране,
който някак му вършеше работа
и той успешно го приложи.
Резултатите се появяваха много по-бързо отколкото си мислех, че изобщо е възможно.
Определението за него е "монолитно",
което значи, че самото ядро е нещо цялостно, неделимо.
А при микроядрата
ядрото на операционната система,
всъщност е колекция от сървъри, които
правят различни неща, и имат един общ протокол,
за да взаимодействат помежду си.
Защо стана така? GNU проекта, който имаше толкова много преднина...
Как стана възможно той да се появи накрая и да получи такова влияние?
Ние всъщност започнахме да правим GNU Hurd не много преди той да започне Linux.
Случи се така, че избрахме дизайн, който е много добър
като възможности, които позволява,
но също така беше и много труден за поправяне.
Ние решихме да разделим ядрото, което традиционно трябва да е една програма,
на множество по-малки програми,
които си изпращат съобщения една на друга асинхронно, за да си общуват.
Проблема беше, че такъв стил на програмиране
беше чудесно условие за поява на много потенциални грешки,
които често е много трудно да прецениш откъде произлизат...
Дали тази програма е изпратила това съобщение преди или след като другата е пратила друго...
И резултатът беше, че ни отне години за да го накараме да работи.
Каква е връзката на Linux с проекта GNU?
Взаимоотношeнията с GNU са на няколко нива.
Едното е просто общата ни философия на мислене,
че "да отвориш своя код е добра идея".
Когато Линус разработвал ядрото си, той не го е правил за проекта GNU.
Той вършел това независимо.
Реализирал го е самостоятелно и ние не знаехме за това.
Но някои хора, които научиха,
решиха да го разгледат и да преценят,
какво още може да се добави към това ядро, за да се получи цяла система.
Разгледали и се оказало, че всичко останало вече е налице.
Помислили са си: "Какъв късмет".
Но всъщност това не беше просто късмет.
Бяха намерили всички части на GNU системата, на която и липсваше само ядро.
Така те събират всичко заедно
като на практика запълват с Linux пролуката в операционната система GNU.
Но те не знаеха това.
Доста от тези програми
са направени от Фондацията за Свободен софтуер,
или други хора, също като Linux.
Както има симбиоза между Linux и останалите програми,
които работят върху Linux, така и те
се ползват от предимствата му като платформа,
а и Linux се ползва от възможността, че
те съществуват и могат да се използват.
Какви програми?
Ами...
Всъщност основното е GNU C компилатора.
Който... Без C компилатор нямаше да бъде възможно
да се направи Linux или повечето от този прогрес възможен.
Linux използва GPL,
и аз заставам зад философията на GPL.
Твърди се, че GPL сам по себе си не е много привлекателен документ,
което вероятно се дължи на факта, че няма юридически неща, които да са привлекателни.
Разглеждах и изучавах Linux
за около година, от края на 1992 до средата на 1993,
докато не реших, че има всичко, което ми беше необходимо
за да замени наистина работната ми станция Sun.
Търсех начин да се сдобия с Unix работна станция вкъщи.
По това време, в Станфорд използвахме Sun SPARC работни станции.
Такава машина струваше около седем хиляди долара.
А аз отчаяно се нуждаех от Unix машина у дома!
На всеки студент му минава подобна мисъл през главата.
"Ех, aко можех да работя в къщи!
Щях да бъда много по-ефективен
и да завърша по-бързо, защото ще се дипломирам по-скоро."
Дали е истина? Въпрос на лична преценка.
Повечето хора прекарват голяма част от времето си, търсейки
как да работят по-ефективно,
така, че те накрая почти винаги работят така сякаш трябва да свършат за един ден.
А това понякога изисква много време.
Така че аз реших че се нуждая от Unix машина у дома.
Затова излязох навън - можех да ползвам Linux върху PC -
и за около 2000 долара си сглобих система,
която беше един път и половина до два пъти по-бърза
от Sun SPARC станцията за 7000 долара.
Беше абсолютно впечатляващо.
Имах един път и половина до два пъти ускорение
за една трета или четвърт от цената.
Лампички светнаха в главата ми.
Вече знаех, че тук има много възможности.
Имаше шанс с Linux и отворения код да се направи нещо по-добро
от това, което Sun бяха направили.
Когато я нарекох Linux, това беше само работно име.
Заради името ми Линус.
Трябваше да има и "хикс" накрая.
Като Unix. Това е като закон.
Първоначално си мислех, че
не мога да я наричам Linux публично,
защото е прекалено егоистично.
И това беше преди да ми порастне самочувствието. Нали?
Идеята беше да се подредят всички компоненти около Linux.
Накрая го нарекоха Linux система
и това название си остана.
Резултатът е, че
в момента има 10 милиона потребителя,
които ползват този вариант GNU система,
GNU/Linux операционна система.
А повечето от тях даже не знаят за това.
Някои хора искат непременно Linux да се нарича GNU/Linux.
Какво е твоето мнение? Намираш ли го справедливо?
Мисля че е справедливо, но е справедливо, ако наистина правиш GNU дистрибуция на Linux.
По същия начин мисля че Red Hat Linux e добрe или SuSE Linux, или Debian Linux.
Защото ако ти правиш своя собствена Linux дистрибуция
можеш да я наречеш както сам решиш.
Но да наричаме Linux по принцип GNU Linux според мен е нелепо.
Бях въвлечен през есента на 1993.
Бяха ми изпратили копие на CD с първата комерсиална Linux дистрибуция,
която се казваше Yggdrasil и беше направена от Адам Ричър.
Получих копие, защото
сам пишех свободен софтуер от много време, от началото на 80-те.
Всъщност бях един от първите сътрудници на GNU проекта.
И бях абсолютно изненадан.
Напълно изненадан.
Аз бях софтуерен инженер през последните 15 години
и според всички правила, които ми бяха известни
за контролиране на сложността, запазването групата разработчици малка,
управлението на проекта отблизо,
Linux трябваше да бъде провал, а не беше.
Вместо това той беше нещо чудесно.
Решен бях да разбера как е възможно това.
За да може Linux да излезе извън света на компютърните програмисти
трябваше да има приложение, което да го направи задължителен като платформа.
Този преграда беше премината
с разработването на програма, която правеше сложните уеб сайтове възможни.
Тази програма беше уеб-сървъра Apache.
Приложението убиец за Linux без съмнение бе Apache.
Ако погледнете историята на Linux,
развитието му и развитието на Интернет,
те се застъпват.
През 1993, когато проекта Apache реално започна,
това бе началото на експозията на Интернет-доставчиците.
Когато Интернет се превърна в масово средство за бизнес.
Идеите за Интернет търговия
и масова комуникация станаха реалност.
Мисля, че беше едно от първите приложения, които караха хората да си кажат:
"Добре ами ако инсталирам Linux?"
Ще получа осезаеми ползи, нали?"
Имаше много интересни програми за Linux.
От две-три години преди това.
Но нямаше нещо такова, движещо бизнеса,
за да можеш да препоръчаш някому
да ползва Linux вместо NT.
Аpache и всички неща, които могат да се добавят към него
и разширяват възможностите му,
с които можеш да създадеш ферма от сървъри
ценово стоят много по-ефективно.
Наистина ефективно.
Реални долари се спестяват ако избереш Linux и Apache в сравнение с IIS и NT.
Дори ако трябва да похарчиш някакви пари
да обучиш персонала си как да го ползват
или да наемеш такива, които могат да се справят.
И добрите новини са,
че обучението не е скъпо
заради достатъчния брой студенти,
използвали Linux, които много добре го познават.
Ако погледнете развитието на уеб-сървърите,
Apache непрекъснато увеличава своя пазарен дял.
Сега е някъде около 66%.
Той разпердушинва всички свои конкуренти със затворен код.
И това е защото е по-надежден, по-гъвкав и по-разширяем.
Прави точно това, което се очаква от него.
И комбинацията между Apache и Linux
намери мястото си в много електронни магазини.
Именно Apache е приложението, което мотивира Интернет доставчиците
и компаниите за електронна търговия да предпочетат Linux пред Microsoft Windows.
Вероятно той върви най-добре на Linux и на FreeBSD
и това е причината, общностите около тези операционни системи
да са същите общности, които подпомагат и развитието на Apache, нали?
А това пък са и операционните системи, които Интернет доставчиците
започват да ползват много усилено.
Доставчиците наистина харесаха Apache,
защото той им позволява да правят
много различни неща, които някои комерсиални уеб-сървъри не могат.
Например да приютят повече от един уеб-сайт на една машина, което
е безценно ако сте доставчик и имате например 40 000 потребителя,
а те всички искат собствен уеб-сайт.
Това може да се окаже много важно за теб.
Един от ключовите фактори в развитието на Linux бе
създаването на компании, специализирани в дистрибуцията
и поддръжката на самата операционна система.
Сред всички такива Red Hat Software може би е най-известната.
Red Hat започна като продукт на Maрк Юинг
още докато работеше за IBМ.
Той искал усъвършенствана Linux дистрибуция
и започнал да се занимава с това
отделяйки повече време за разработката и,
отколкото за работата си по новия му проект в компанията.
На практика започва дистрибуцията си сам.
Среща се с Боб Йънг,
който по това време стартира компания, наречена ACC Bookstore,
занимаваща се с каталожна търговия за PC и Unix.
Боб се стремеше да намери нещо
по-специфично негово, с което да излезе на пазара
вместо да препродава нечии други продукти.
Той беше доста добър в маркетинга,
а Марк знаеше, че му трябва подобна помощ.
Той пък беше много добър в техническите неща. Така двамата си бяха взаимно полезни.
Започнах да работя за Red Hat през май 1995.
Заедно с Ерик Троан, като аз и той бяхме съответно служители номер 4 и 5.
Трябваше да работим в апартамента, в който Марк Юинг живееше.
Бяхме наети като разработчици за софтуерния отдел на Red Hat
и останахме така до ноември 1995-та, когато
тоалетната в апартамента някак се спука,
наводни съседката под нас
и тя малко се ядоса...
Хазяите на апартамента разбраха, че сме започнали бизнес в него
вместо само да живеем там.
И решиха да ни изхвърлят.
Имахме около седмица време
да намерим първия си офис, което и направихме
и бързешком се пренесохме в него.
През 1995-та започнахме да обикаляме инвестиционните компании
разпитвайки и обяснявайки, че има нещо тук,
че има възможност за страхотен бизнес,
да направим следваща Sun на отворения код.
А инвеститорите гледаха и казваха:
"Ама ти ще продаваш софтуер,
който е безплатен. Това е страшно.
Съвсем не сме убедени, че искаме да вложим пари в това.
Между другото, вече имаме инвестиции в други софтуерни компании
и това не се оказа сполучливо. Страх ни е."
Дойдох в щатите преди 3 години,
и причината бе, че бях прекарал някъде
6 или 7 години в Университета в Хелзинки.
Реших, че е време да вкуся от истинския живот, а не само от университетския.
Особено тук имах много възможностти за интересна работа.
Така че реших да
пропътувам през половината свят,
и да опитам.
Получи се много добре.
Временна или постоянна бе тази идея?
Първо беше временно.
Но като че ли се превърна в постоянно.
По-малката ни дъщеря е с двойно гражданство - щатско и финландско,
защото е родена тук
а по-голямата говори и шведски и английски.
Следващото важно събитие бе изцяло в моите ръце.
Написах статия, която озаглавих "Катедралата и базарът".
Тя съдържаше моите наблюдения и антропологически анализ,
какво прави така, че света на на отворения код да работи добре.
Тогава ние не го наричахме така. Все още ползвахме основно термина свободен софтуер,
т.е. това бяха моите наблюдения кое прави света на свободния софтуер да работи добре
и защо сме в състояние да произвеждаме изключително качествен софтуер,
перманентно нарушавайки всички стандартни правила на софтуерното инженерство.
В статията си бях направил паралел,
между два различни модела на разработка,
два противоположни модела на разработка.
Единият е конвенционалния модел на затворената разработка,
който нарекох "катедрален".
В който трябва да имаш много строго дефинирани цели,
малки работни групи, които се управляват по строг йерархичeн и авторитарен начин
и реализират продукти през големи интервали от време.
От другата страна описах какво се случва в света на Linux,
който бе с равноправно децентрализиран, пазар подобен на базарите,
който има кратки интервали между новите версии,
постоянна обратна връзка от хората, които официално са извън екипа.
Много интензивен процес на ревизия.
И поразителното бе, че колкото повече се вглеждах в това,
толкова повече изпъкваха предимствата му пред всички предполагаеми плюсове
на конвенционалната традиционна разработка,
заради единственото преимущество - на тази масова независима ревизия -
той всъщност печелеше двубоя и даваше добри резултати.
Netscape е толкова важен,
защото те бяха първата голяма компания, ангажирала се със софтуера с отворен код.
Имахме стабилна поддръжка от Cygnus,
но всъщност нямаше много бизнес.
А Netscape влязоха в отворения код като начин за борба с Microsoft,
които даваха безплатно Internet Explorer,
но не позволяваха никому да разполага с кода, нито допускаха съвместна работа с други компании.
Като част от отдел "Продажби" имах идея
защо хората купуваха нашия софтуер
и кое го правеше успешен на пазара спрямо конкурентните му продукти.
Проблемът обаче беше,
че с времето виждахме как
нашия софтуер
се конкурираше както с друг подобен софтуер, така най-вече и с този на Microsoft.
И с течение на времето цената на нашия софтуер трябваше да падне,
защото другите раздаваха техния софтуер
безплатно или на много ниска цена.
Истинския проблем беше, че те бяха уплашени,
че Microsoft ще монополизира пазара на браузъри
и щяха да използват този монопол
за да изопачат
HTTP и HTML стандартите, на които се гради уеб мрежата.
И ако владеят тези стандарти
ще използват този си контрол за да изхвърлят Netscape oт сървърния пазар,
от който те печелеха парите си.
Моето притеснение бе, че с течение на времето
бизнесът на Netscape ще бъде заплашен
от факта, че нямаме достатъчно хора за да правим това, което трябва да правим като компания
за да поддържаме софтуера си жизнеспособен на пазара.
Netscape отвориха кода през 1998.
Едва по-късно ми казаха, защото по това време нямах никаква идея,
че това е резултат от факта,
че точните хора са прочели "Катедралата и базарът".
Статията "Катедралата и базарът" на Ерик Реймънд,
оказа значимо въздействие за решението на Netscape да отвори кода на своя браузър.
Това бе абсолютен шок за мен.
Аз не бях готов за мисълта
че бях променил света дори по случайност.
Разбира се, той не бе единствената причина за това решение.
И не непременно най-важната
в крайна сметка.
В Netscape
от известно време се говореше за публикуване на изходния код
още преди който и да е чул за статията на Ерик.
На Linux конгреса в началото на 1997
представих статията си за първи път.
Един от хората, които я чуха бе Тим О'Райли от O'Reilly and Associates.
Той я оцени като много интригуваща
и ме помоли да я представя и на неговата първа Perl конференция
по-късно през есента на същата 97-ма година.
Това, което се е случило, както ми разказаха в последствие, защото
тогава нямах идея за това,
е че някои хора от Netscape са чули статията на Perl конференцията,
занесли идеите обратно в Netscape и запалили огъня там.
Ролята на статията ми специално за Netscape бе да направи вътрешно изследване
от бизнес гледна точка защо Netscape трябва да публикуват кода си.
Статията се казваше: "Кодът на Netscape като продукт на Netscape".
Странното заглавие означаваше,
по мое мнение, че трябва
да мислим за изходния код не само като за нещо, от което създаваме продукти,
но и като нещо, което само по себе си е продукт.
Нещо, което клиентите ни могат да използват или пък някакви други хора.
Вгледах се в това какъв трябва да е бизнес модела
за да публикуваме изходния код на продуктите си.
Как да ги лицензираме?
Как да продаваме продукти в такава среда?
Тогава погледнах конкуренцията, в частност Microsoft.
Какво биха направили те, ако ние отворим изходния код?
Има ли някакъв начин, по който те да използват нашия код срещу нас?
Използвах книгата на Ерик като пример как работи разпределения модел на разработка,
как компания може да разработва софтуер не като разчита само на собствените си хора,
но също така и заедно с други хора по интернет.
Заради това и включих референция към статията на Ерик в моята статия.
Щом документа се разпространи,
хората, които го прочетоха
са намерили препратката към статията на Ерик и са прочели и нея.
Кои бяха хората, които направиха това в Netscape?
Човекът, който взе финалното решение беше Джим Барксдейл.
И това щеше да се окаже важно по-късно.
Тогава голямата победа,
която се фокусира върху нас и ни даде подкрепата на инвеститорите
бе, че това дойде не от някакъв инженерен евангелизъм от долу,
а от един стратег от върха,
видял потенциалната сила на този метод
и спуснал тази визия на хората под него.
Когато завърших документа, първо дадох копие на Марк Андрийсън,
който беше съосновател на Netscape и по онова време беше,
във висшия мениджмънт на Netscape.
Марк даде копия от документа на още няколко от хората от управлението на Netscape,
включително и на Джим Барксдейл.
Не съм сигурен кога Джим и останалите висши мениджъри са взели
окончателното решение.
Мисля че беше някъде в началото на януари.
Netscape обяви, че ще публикува изходния си код на 22 януари,
в същото време щяха да дават Netscape Communicator безплатно.
Когато Netscape реши да публикува изходния си код,
хората забелязаха послание и си казаха:
"Хей, вероятно има нещо в идеята да си публикуваш кода
и да разработваш заедно с други хора извън компанията."
Решението на Netscape привлече значително внимание към идеята на свободния софтуер,
който започна да става известен като софтуер с отворен код.
Донесе много внимание и към операционната система Linux,
която беше най-видния пример за софтуер с отворен код по това време.
Това е първия ни офис в Mountain View, Калифорния.
Преместихме се тук в началото на 1995.
Около 370 кв.м.
Беше голям прогрес за нас да се преместим в собствен офис.
Това което е наистина важно за това място е,
че тук бе измислен терминът "Отворен код".
Ако в кабинета на директор кажеш "Free software",
ако си късметлия, можеш да чуеш нещо като
"Ами той е евтин, калпав и безполезен."
Ако обаче не сте късметлия директорът вече ще прави асоциация с
Фондацията за Свободен софтуер, ще си представя цялостна атака на интелектуалните авторски права,
и без значение какво си мислите вие за етичността на това,
то е лош маркетинг, не е нещо, за което бизнесмените искат да чуват.
Така че Ерик Реймънд знаеше че съществува проблем.
Ние наричахме софтуера свободен,
но хората си мислеха за свободен като за безплатен.
Те си мислеха, че не могат да правят пари или да го продават,
което е напълно погрешно.
Ние искахме хората да приемат идеята, че софтуера е отворен и изходния му код е достъпен.
Най-важните неща.
Имахме среща в офисите на VA в Mountain View, където Ерик,
аз и Кристин Питърсън от института Форсайт бяха с нас заедно с още няколко души.
Кристин Питърсън участваше по телефона.
Джон "Маддог" Хол също участваше по телефона.
Тод Андерсън, който по-късно работеше за известно време за SuSE също беше там.
Присъстваше и Сам Окман, който основа Penguin Computing.
Той беше служител на VA по това време.
Представихме концепцията за отворения код,
обадихме се на Линус и го попитахме дали му харесва
Той се заинтересува, хареса му.
Това би могло да бъде нещо, което заместваше понятието "Свободен софтуер".
Това беше началото на "Отворения код".
Как точно избрахте думите "Отворен код"?
Мисля, че Кристин Питърсън измисли тази идея.
Идеята, че изходния код е на показ и е отворен.
Нямаше кой знае какъв избор.
След като трима вече говореха за движението за отворен код,
мисля че трябва да поговорим и за движението за свободен софтуер.
Движението за Отворен код се съсредоточи върху практическите предимства,
които можеш да получиш, имайки общност от потребители.
които могат да си сътрудничат при обмяната и усъвършенстването на софтуера.
Аз съм напълно съгласен с тях за това.
Причината за моята различна гледна точка и това, че предпочитам движението за свободен софтуер,
пред това за отворен код,
е това, че вярвам, че има нещо далеч по-важно.
Свободата да работиш заедно с другите хора, свободата да имаш общност.
Това е важно за качеството на нашия живот.
Важно е да имаш добро общество, в което да живееш.
И това за мен е далеч по-важно от това да имаш добър софтуер.
Струва ми се, че някои хора от лагера на свободния софтуер
са малко уплашени от комерсиализацията.
Това, разбира се, е успех.
Мисля, че комерсиализацията е много важно нещо.
Ние искаме да направим този софтуер основополагащ.
Работя заедно с Ричард Столман, който е сивия кардинал на свободния софтуер.
Принципно не чувствам
да имаме някакви философски различия -
аз като автор на дефиницията за отворен код
и той като създател на концепцията свободен софтуер.
Само с едно изключение. Ричард смята, че че всичкия софтуер трябва да бъде свободен,
а аз че свободния и несвободния софтуер могат да съществуват заедно.
Това е единственото ни различие.
Съвсем навреме решихме какво още ни е нужно.
Определение... дефиниция, нещо като лицензна рамка за да
уточним понятието софтуер с отворен код.
Това което се получи бе документ, наречен "Дефиниция за отворен код".
Тя произлиза от ръководството на Debian за свободния софтуер, чийто автор е Брус Перънс.
Написах първоначалната чернова,
след което я обсъждахме около месец с разработчиците на Debian.
Debian е Linux дистрибуция.
Те го направиха политика на проекта си.
А аз и Ерик решихме да предефинираме
това, което бяхме писали за Debian
като определение за отворен код
и да казваме, че софтуерът с отворен код
трябва да отговаря на списък от девет правила,
които са зададени с дефиницията.
Първо е правото за свободно разпространение.
Това не означава непременно безплатно,
а означава свобода, в смисъл, че
трябва да бъдете свободни да разпространявате
вашия софтуер с някой друг.
Дали е безплатно това е само страничен ефект.
Вие избирате дали да искате пари или не.
Трябва да се разпространява заедно с изходния код.
Така, че да може да се поддържа програмата,
ако например някой иска да я прехвърли от PC към Mac
да може да промени софтуера.
Трябва да бъде възможно да се правят производни програми.
Ако някой реши да подобри ваша програма
той трябва да може да разпространи и резултата.
Има клауза за авторската цялост
на изходния код,
която казва, че трябва да се цени основния автор
и ако вие направите промяна
трябва или да смените името на програмата
или много ясно да уточните промяната направена от вас,
така, че тези промени да не рефлектират върху основния автор на програмата.
Не трябва да има никаква дискриминация на хора или групи от хора.
Един пример, който често използвам е:
Не можете да забраните на клиниките за аборти
нито пък на активист против абортите да използва софтуера.
Не може да има дискриминация в сферата на приложение,
което означава, че софтуера трябва да може да се ползва,
както от бизнес, така и в училищата.
Лиценза трябва да позволява дистрибуцията си.
С други думи:
Аз трябва да мога да дам този лиценз на някой
и не трябва да е проблем същия лиценз
той да предаде на трети човек.
Лицензът не трябва да е обвързан с конкретен продукт.
С други думи
ако разпространявам моя софтуер за Red Hat система
лиценза да не може да каже
не можеш да разпространяваш това със SuSE или с Debian система.
Лицензът не може да влияе на друг софтуер.
Ако аз разпространявам софтуер на CD с друга програма
да не може да се изисква тя също да е свободна
или да не мога да го разпространявам ако не е.
Останалата част от
дефиницията за отворен код
е списък от лицензи, които са в съответствие с нея.
Първият, с който започнахме беше GPL лиценза,
който на практика бе пример каква
част от дефиницията за отворен код е в BSD лиценза,
защото BSD системите предхождат Linux.
Следващият ключов момент бе,
когато се присъединиха и производители на бази-данни,
което се случи около три месеца по-рано
отколкото очаквах.
Беше в края на юли и началото на август,
когато се обявиха версиите на Oracle
и на Sybase, както и на някои други ключови компании от този бранш.
И защо това бе толкова важно?
Защото знаехме, че за да може
отворения код да заслужи доверие,
както и по-специално Linux
трябваше да има подкрепа и от независими софтуерни производители,
който да правят приложения за тези платформи.
Всъщност бях разтревожен.
Мислех, че сме в някакъв момент на уязвимост
между времето, когато бяхме оповестили началото на отворения код
и ангажимента на производителите бази-данни.
Това бе момент, в който някакво враждебно действие
от Microsoft или други компании за софтуер със затворен код...
в този момент
сериозен маркетингов сблъсък можеше да ни потопи,
но големите производители на бази-данни ни подкрепиха.
Това отвори пътя на други софтуерни компании,
което предизвика ефект на снежната топка.
Някъде през около шест месеца
можех да се връщам при инвеститорите
да им показвам новите цифри,
как все повече и повече хора приемат Linux,
нови хора, нови потребители.
Показвах им списъка с клиентите ни,
който ставаше все по-впечатляващ.
Започваха да се появяват компании като Cisco там.
Имаше и други компании от дот-ком сектора
в списъка си с клиенти,
а инвеститорите, нали знаете...
Те продължават да наблюдават това
и упорито да казват "О, не можем просто така да го направим".
Накрая, Линус се появи на корицата на списание Fortune.
Нещо ставаше с този отворен код.
И от този момент инвеститорите нямаше как да го игнорират.
Те просто се поболяха да слушат за Linux отвсякъде
Умориха се да ме гледат
да им показвам всичко почти всяка седмица.
И накрая решиха, че е дошло време да инвестират.
Тук вече нещо се случваше.
Оповестих Отворения код пред света чрез Интернет.
Свърших голяма част от предварителната административна работа за началото
на организацията "Инициатива за отворен код",
и струва ми се, шест месеца по-късно
четях думите отворен код
в новините през цялото време.
Бях напълно смаян.
Година по-късно мисля в
Microsoft се заговори за публикуване на някакъв изходен код.
И някой от пресата попита Стив Балмър
дали ще отворят техния код,
а Стив Балмър каза:
"Всъщност отворен код означава много повече от това просто да се публикува кода."
И осъзнах, че той беше чел моя документ,
беше го разбрал и казваше това на пресата.
Ако си просто едно от момчетата в Интернет,
който не прави това за заплата
и пише някакви документи,
които разпространява по света.
И само година по-късно
вицепрезидента на Microsoft те цитира
няма ли да си помислите, че сте надрусали?
Но това наистина се случи.
Местните потребителски групи възнамеряваха да са нещо повече
от общностна мрежа,
от хора наясно с нещата,
но също да бъдат един вид помощна мрежа
за хора, които не могат, например,
да плащат за комерсиална поддръжка.
Така, че едно нещо, което правеха в тази сфера,
например, беше взаимопомощта.
Мисля, че поне веднъж месечно
правеха инстал-фестове, което означава, че
хора, които имаха проблеми с инсталирането на Linux на техните машини
или други проблеми; имам предвид,
че те може да са си инсталирали Linux,
но искат да си настроят мрежата по някакъв специфичен начин,
можеха да си донесат своите машини
на такава сбирка.
И там имаше много хора, желаещи да помогнат,
които може би бяха имали подобен проблем преди.
Всъщност нещата не бяха съвсем наред.
Бях опитвал по-рано. Натъкнах се на проблем.
Отидах на такъв инстал-фест, където
беше пълно с гурута.
Вярвах, че ще имам по-голям късмет след като дойда тук,
отколкото да пращам електронна поща или да
да пиша до групи в интернет
и да чакам няколко дни отговор.
По-лесно е да дойдеш тук и да срещнеш други хора,
които може да знаят нещо за твоя проблем
и биха могли да помогнат.
Ако всичко е наред за няколко часа
ще имате инсталирана машина.
Първоначално исках инсталация на по-големия ми лаптоп,
потърсих в Интернет
и намерих информация как да си помогна.
Днес съм тук, защото
се опитвам да инсталирам Linux на това малко нещо тук.
Една Toshiba Libretto.
A това не е най-лесното нещо на света.
Има малко особен хардуер, така че...
Столове да има тук някъде?
Мисля си, че делото в Департамента по правосъдие
накараха хората да осъзнаят факта,
че най-малкото трябва да се огледат за алтернативи на Microsoft.
Може би Microsoft не е американската мечта, все пак.
Tова e насадено мнение.
Можете много ясно да видите,
че хората просто вземаха Microsoft за даденост.
И може би все още купуват Microsoft, но най-малкото
вече са нащрек за проблемите.
Microsoft използва Linux в своя защита.
Ползваха Linux за да претендират,
че не са монополисти,
защото Linux може реално
да им "бутне гнездото от клона" по всяко време.
Това беше много находчив аргумент, абсолютно приемлив на пръв поглед,
но той
не отговаряше на ситуацията,
в която се бяха забъркали преди това
с различни анти-конкуретни действия.
Но беше умно от тяхна страна.
Така или иначе съдията не го прие.
Но Linux общността се разтревожи,
че Microsoft се превърна в казус.
Появи се новина в Slashdot някъде през декември 98-ма,
където някой на име Мат бe написал за това, че
човек от Австралия бе успял да получи обратно парите си
за неизползваното копие на Windows, което идвало с неговия компютър.
Беше обявил 19 януари, дали беше януари?
Не, беше февруари. Да - февруари. Извинете ме, 19 фувруари.
Беше обявил 19 февруари за ден за връщане на Windows.
Насърчихме всички да отидат до компютърните производители
и да върнат техните неизползвани копия на Windows,
според EULA - клиентското споразумение за Windows.
Важно е да се отбележи, че лиценза казва, че
можете да си получите парите обратно ако не използвате софтуера,
и че производителя е задължен от закона да го направи,
или от договора, който е подписал.
Ако се обадите, обаче, на тези производители, те просто казват
"Престани да ме тормозиш, хлапе" и затварят.
Не искахме да си издаваме местоположението,
мястото където щяхме да се срещнем,
до последната секунда.
Така хората се срещаха на място, което можем да контролираме
в различни градове наоколо.
Аз бях отговорник за Сан Хосе, а Ник...
Аз и Рик Моен отговаряхме за Сан Франциско.
Точно така.
Бяхме направили карти и ги връчвахме на всички, които идваха.
Всъщност се срещнахме в "При Дени". Това е извън Фостър сити.
Което означаваше също
и извън правомощията на полицията на Фостър сити.
Това означаваше, че всякакви инциденти по време на срещата
са в юрисдикцията на Сан Матео.
И ако те ни кажеха да изчезваме, ние казвахме "Добре, отиваме във Фостър сити. Чао."
Вариант на метода на Dukes of Hazzard за избягване на ченгета.
Всъщност демонстрацията бе от другата страна на тази сграда.
Протестирахме наоколо и в паркинга, който е там горе.
И там, където Microsoft бяха устроили посрещане
с напитки и голяма табела, на която пишеше:
"Microsoft приветства Общността на отворения код".
Местните новинарски камери снимаха Ерик Реймънд и представител на Microsoft.
Позицията на Microsoft бе, че
това не е проблем на Microsoft а на OEM производителите.
Така, че ние трябваше да се върнем към компютърните производители и да опитаме
отново да си върнем копията на Windows.
Отговорихме им с думите,
че сме опитали и не е възможно, и искаме Microsoft да се намеси.
А те просто преповтаряха казаното отново и отново:
"Трябва да отидете при OEM производителите, за да получите дължимото за върнатите копия."
Бяхме около 150 човека, може би половината носеха табели.
Всъщност приключихме точно в този двор.
Срещнахме се първо навън,
различни групи бяха изпратили представители, хора от FreeBSD бяха изпратили няколко от своите.
Ерик Реймънд и Крис се опитаха да се качат,
но те бяха блокирали асансьорите за нас.
Къде бяха офисите?
На деветия етаж.
Оказахме наистина чуден натиск.
И в резултат
Toshiba даде на потребителите възможност да купуват лапптоп без операционна система.
Това беше малка победа, но...
Но, дори сега, компании като IBM и
други големи компютърни производители ви дават правото
да купувате машини, които нямат инсталиран Windows на тях.
Когато бях дете и ходех на училище
учителите се опитваха да ни научат как да споделяме.
Те ни казваха ако имаме бонбони,
че не можем да ги изядем сами, а трябва да ги споделим с другите деца.
Но сега администрацията казва, че учителите трябва да учат децата да казват "да" на лицензите.
Ако занесеш някакъв софтуер в училище - "О, не! Не го давай на другите.
Споделянето означава, че си пират и ще те тикнат в затвора."
Това не е начина, по който едно общество трябва да работи. Нуждаем се от добра воля;
от желание да помогнем на другите, поне, когато не е много трудно.
Защото това е основата на обществото,
този фундаментален ресурс,
който ни прави общество, а не джунгла, където човек за човека е вълк.
A какво ще кажат хората ако
имаме огромно пиратство, елиминираме мотива за изгодата...
Няма ли да...
Вижте, има две страни. От една страна
хората да печелят от разработката на свободен софтуер,
но от друга - свободата да имаме общност е по-важна.
Обикновените хора, които поглеждат към свободния софтуер с отворен код си мислят,
че понеже се споделя за доброто на хората
това изглежда някак комунистическо? Какъв е вашият отговор?
Пълни глупости, наистина се ядосвам, когато хората мислят така.
Вижте, през 1989, комунизма щеше да е комплимент.
Думата, която тогава хората използваха беше "луд".
Исках да използват капитализъм.
Комунизма е идеология, която принуждава хората да споделят.
Ако не споделяш, ще бъдеш хвърлен в затвора или убит.
През 1990 имахме посещение от директора на Московския университет,
Бяхме се срещали две седмици по-рано в Хелзинки
заради някакво събитие и той дойде при нас.
Ричърд Столман му предложи да посети Cygnus,
защото се интересуваше да разбере как модела на свободния софтуер
може да стимулира предприемачески иновации в Русия.
Ние бяхме малко потайни относно нашия бизнес план,
защото не бяхме напълно сигурни дали ще проработи.
Не искахме да изглеждаме пълни глупаци ако се провали.
Но към него бях много много отворен.
Колкото повече му разказвах, толкова повече той започваше да поклаща глава, ето така.
И най-накрая му казах "Какво не е наред?"
И той казва "Звучи твърде много като комунизъм за да бъде успешно в Русия."
Трябва да отидеш в Гулаг и да свършиш в масов гроб, застрелян от упор в главата.
Отворения код не е комунизъм, защото не принуждава хората.
Карл Маркс не е открил помощта към съседа.
Не е комунизъм да съществува нещо общо.
Такива неща съществуват много преди комунизма като държавна политика.
Има много общи неща в живота ни,
Например, караме по магистрала,
която е поддържана за общото ни благо.
Всъщност да именуваме нашия бизнес модел
означава, да се отклоним малко от темата.
Независимо дали е комунизъм или капитализъм
етикета няма значение. Въпросът е
каква стойност можеш да осигуриш, колко мащабируем е бизнесът.
Какви проблеми и каква честота на иновативност можеш да поддържаш.
И тогава, какъв етикет ще сложиш си зависи от теб.
Революцията е в най-гледаното време.
Много хора описваха
августовския LinuxWorld като "Балът на дебютантките за Linux".
Линус Торвалдс се смееше на това и казваше "Какво? Linux не беше ли гей?"
Но някои хора казваха: "Да - това наистина бе дебютантския бал."
Това беше, когато
Linux богове и хардуерните хакери наистина го представиха с фракове.
На 10 август 1999 в 3 часа следобед
Линус Торвалдс произнесе речта си на LinuxWorld.
Тълпата от 6000 души започна да приижда от 12 часа на обяд.
Дами и господа, моля приветствайте Лари Огъстин
ръководител на изложението LinuxWorld и президент и директор на VA Linux Systems.
Тези хора трябва да ръкопляскат. Платил съм им.
Благодаря на всички, че сте тук, изглежда, че шоуто си го бива до сега.
Ако ми позволите за момент - опитвам се да избягам от светлините на прожекторите.
Мисля, че има много хора, които... Въпреки, че това е второто шоу
Все още си мисля, че има хора, които не схващат
кое му е толкова интересното на Linux.
Има голямо шоу зад съседната врата.
Има огромни експозиции и всичко останало.
Но всъщност хората са истинските участници, а не компаниите.
Оставям ви на един човек, който всички вие добре познавате,
затова няма да ви го представям.
Дами и господа, Линус Торвалдс.
Линус.
Благодаря.
По-спокойно.
Кажете "О-o-o-o".
Да.
Не искам това да бъде едно от обикновените ми изказвания,
защото ги намирам за отегчителни.
Вероятно и повечето от вас ги намират скучни, защото са ги чували по десет пъти.
Но след всички технически обновявания ние ще се опитаме
да направим сесия с въпроси и отговори с 5000 човека,
или с колкото хора има тук.
Всъщност това може и да не се получи,
защото един от тези 5000 души е наистина шумен.
Единственото, което ще направя,
което винаги правя в своите изказвания е една благодарност
Искам да потвърдя факта, че
аз очевидно не правя Linux сам.
RHAT IPO: На 11 август 1999
Red Hat Software стана първата Linux компания, която се търгува публично.
Red Hat, нагоре с 228%
Това беше първата публична оферта, която всички чакат.
Те, разбира се, правят Linux софтуер.
R-H-A-T, да знам
Всичко, което слушам днес
са коментари за това каква е цената на борсата, цяла сутрин.
Беше 41, после 42, а после 47,
беше 53, след това 51...
Всяка машина, доколкото мога да кажа, на етажа с изложението
показва котировките на борсата. Те знаят цената на Red Hat.
Не мога да повярвам. 47.
Току-що чух 53.
О, боже.
Задръж, не го купих.
Не си го купил?
Не, не купих.
Трябваше да купя, но...
Не. Това е просто страхотно.
Ако е...
Момчета, не знаете ли?
Знаете ли,
Red Hat е пълен успех, което означава, че
това легитимира Linux. Така ще е много по-лесно и за нас да излезем.
Роб Малда (CmdrTaco) за първата публична оферта на Red Hat.
Това е като да си малко раздвоен.
Ще намерите много хора,
които са доста навътре в нещата
и са малко обидени от това, че
те работят наистина здраво, но практически не получават,
може би, честно заслужения си дял от това.
Някои хора наистина се дрaзнят.
това може да се види
в много пощенски списъци или ако четете Slashdot.
Този тип е наистина ядосан, защото не е имал шанса да
да си купи акции от Red Hat.
Не е имал шанса да намери работа в тази или онази компания.
Но шокиращата тайна е в това,
че повечето от тези хора не се интересуват толкова много.
Хора, които са наистина навътре в нещата
пишат код, защото се нуждаят от него.
Дали не можем вече да поканим Ричард Столман,
основателя на Фондация "Свободен софтуер"
и Тим Ней, управляващия директор.
А, ето ги и тях.
Ето тук.
Ричард, видях те, че записваш с твоя диктофон на Linux конференцията в Париж,
но нямам аудио записите.
Би ли добавил и звукa към
видеото следващия път?
Не. Не мога да направя това.
За съжаление това засега може да се прави само с несвободен софтуер.
Ще ви дадем наградата, но преди да кажете нещо
двамата с Тим да представите
ползите за Фондация "Свободен софтуер".
По ирония на съдбата се случиха много неща,
но нищо не може да се сравни с това
да се даде награда Линус Торвалдс на Фондацията за свободен софтуер.
Това е все едно да се даде награда Хан Соло на бунтовническата флотилия.
Някои от вас може и да не осъзнават колко далече стига тази аналогия.
Нека ви кажа защо стигнахме дотук.
Да си припомним какво се случи -
преди 15 години, ако искахме да използваме компютър,
единствения начин бе само със собственически софтуер.
Софтуер, който разделя и подчинява потребителите.
И повечето хора просто...
Много хора не го харесваха.
Но не виждаха алтернатива.
Но някои от нас бяха решени да направят алтернатива.
Казахме си, че ще създадем свободна операционна система,
операционна система, която е свободен софтуер.
Която ще даде на потребителите шанс за свобода докато използват компютрите си.
Тогава много хора казаха: "Това е чудесна идея,
но е толкова трудна, че никога няма да стане,
така, че не искам да участвам. Не вярвам, че някога ще можете да я създадете."
За щастие не всички казаха това.
Ясно беше, че рано или късно ще завършим ядрото.
Но както се случва
някой друг направи по-добро ядро преди нас.
От онези дни имаме стратегия насочена към
ангажиране на вниманието на хората към значимостта на свободата.
Свободата, която можеш да имаш или да нямаш, използвайки компютър.
Какво можехме да направим за това? Доколкото мога да обобщя
единствения добър начин да променим нещата е да подемем същата стратегия отново.
Разгласявайки на света, че операционната система, която използвате, всъщност е GNU системата.
Модифицирана, разбира се.
И когато хората знаят това
те ще потърсят и причините защо разработихме тази система.
Ще говорят за тези неща.
И някои от тях ще решат, че са съгласни.
Затова казвам на хората - "Моля ви, казвайте на хората, че това е GNU система."
Това е комбинация на GNU и Linux, затова можем да я наричаме GNU/Linux.
Е, Лари, когато беше в Станфорд преди 8-9 години за докторската си степен
мислил ли си, че може да попаднеш в тази ситуация?
Не.
Шегите настрани.
И идея си нямах, честно.
Какво си мислеше, че ще правиш след като вземеш докторска степен?
Това наистина е добър въпрос.
Нямах ясна представа, струва ми се.
Ето ни сега на това голямо изложение.
Тук има хора направо полудели по Linux.
Имахме 6200 човека, натъпкани в една стая
за да чуят Линус предната вечер.
Ето ни тук сега,
с всички тези търговци на изложението.
Това просто не е възможно да си го представиш, че ще се случи.
Само заради малката операционна система, която прави всички ни щастливи,
за която толкова малко хора ги беше грижа.
Мислех, че ще имам малък консултантски бизнес.
И изведнъж ето ме тук,
с цялото това огромно изложение наоколо.
Просто е невероятно.
Преди година всеки можеше да разгледа и да каже, че изложението е голямо.
И всичките тези хора на това изложение.
се питат "Знаете, че изложението беше голямо миналата година;
толкова голямо ли ще бъде и тази?"
Тогава ти им напомняш
"Всъщност миналата година беше само преди 6 месеца."
А те отговарят "А, това е Линукско време".
Подговяйки се за първата ни публична оферта,
пристигнахме в Сан Диего във вторник вечер.
Прекарахме сряда сутрин в срещи с инвеститори в Сан Диего.
Излятяхме за Сан Франциско и
прекарахме следобеда в срещи с инвеститорски фирми там.
VA Linux избра 9 декември 1999 за деня, в който да започне да търгува акциите си.
В четвъртък сутрин,
акциите ни щяха да се търгуват на борсата,
така че беше добре да завършим пътешествието си в Сан Франциско,
защото можехме да отидем на стоковата борса на следващата сутрин
и да гледаме офертите.
В Сан Франциско бяхме близо и до компанията и до семействата си.
Можехме да поканим хора за първите продажби.
Поканих жена си, поканихме Линус и Тоува,
и още няколко приятели, който работеха в компанията.
Всеки път, когато канехме Линус и Тоува -
те имат две малки деца,
а аз дъщеря - Ендрея.
Винаги водехме децата с нас,
така че отидохме на етажа на стоковата борса,
с всичките тези търговци и тези 3-годишни деца,
които тичаха наоколо и се гонеха
по етажа с брокерите.
Линус и аз отидохме при брокерите
и всички бяхме много развълнувани.
Не се стърпяхме да питаме "Как е? Добре ли вървят нещата?"
А те казваха: "О, наистина е вълнуващо.
Мисля, че нещата вървят добре.
Не искаме да казваме нищо, за да не тръгне на кутсуз."
Както вървяхме видях голям телевизор, показващ CNBC.
Беше учудващо за нас, но темата на деня беше Linux.
Имаме "Първа публична оферта", която ще се търгува днес.
И като казвам ще се търгува, имам предвид. че ще се разграби.
Оценките, които чувам са зашеметяващи.
Следете VA Linux Systems. Започва в 12:40 днес.
Символът е L-N-U-X.
Доставчик на широка гама компютри, сървъри и работни станции,
специално проектирани за операционната система Linux.
Първите оценки на тази "Първа публична оферта" бяха 11-13 долара, после 21-23, след това 28-30.
Оценeна е на 30, но да не повтарям офертите,
защото нямам потвърждение.
Но ако това е истина, те направо ще отнесат пазара, когато отвори в 12:40.
Обърнах се към Линус и казах: "Мислил ли си някога,
че ще бъдеш тук и Linux ще бъде Темата на деня по CNBC?".
А Линус отговори по неговия си шеговит начин: "О, и още как!".
Влязохме обратно и ни показаха цените купува и продава, които бяха постъпили.
Не беше за вярване!
Видяхме цифри като 320 и 340 долара за акция.
Бях в абсолютен шок.
Беше 10 пъти повече отколкото се предложихме. Беше невероятно.
Помня, че Линус ме потупваше по гърба и казваше
"Успокой се", а за мен беше твърде вълнуващо да видя това.
Беше направо удивително. Останахме смаяни.
Щастливци бяхме, че успяхме да се върнем в офиса.
Бяхме в Сан Франциско, така че можехме да се върнем в офисите на VA,
и да видим всички там.
Очевидно бяха много развълнувани.
Бяхме оценени ужасно добре.
Направихме си малко парти заедно.
Беше интересно, че докато празнувахме
даже имаше хора, които се опитваха да свършат някаква работа.
Чувах викове от рода на "Тишина!", "Говоря по телефона!", "Работя!",
когато влизахме в офисите им.
Направих презентация
за служителите в офиса,
за да са наясно какво бяхме казвали на инвеститорите
за да разберат точно какво бихме могли да правим за тях.
Отново събитието на деня е VA Linux, с покачване от 766% до 235 долара до 265.
Това е най-добрата "Първа публична оферта" правена някога.
Sycamore Networks бяха оценени на 38 долара, покачват се на $270.
Тази оферта току що поведе. Между другото...
Как се чувстваш като знаеш за потенциалните милиарди долари, които се изкарват
от твоето творение и не идват директно при теб?
Ако не бях направил Linux свободен
пак нямаше да спечеля пари.
Искам да кажа, че това е взаимно- печеливша ситуация.
Факта, че има толкова много комерсиални компании означава, че
има много хора, занимаващи се с Linux, които ползват Linux...
И сега им се плаща за това, което искат да вършат.
Хубаво е чувството, че исках те да работят за Linux във всеки случай.
Целият проект GNU всъщност е един голям хак.
Едно голямо дело на забавна подривна интелигентност, целяща
да промени обществото към по-добро, защото аз съм заинтересуван да го променя само към добро,
и по един умен начин.
Здравейте, ние сме GNU/Stallmans, а това е "Песента на свободния софтуер"
Присъединете се към нас и споделете софтуера.
Ще бъдете свободни, хакери, ще бъдете свободни.
Лихвари трупат купища пари.
Това е истината, хакери, това е истината.
Но те не помагат на съседа си
Това не е добре хакери, не е добре.
Когато имаме достатъчно свободен софтуер,
по наш знак, хакери, по наш знак.
Ще изхвърлим всички мръсни лицензи.
Завинаги, хакери, завинаги!
От 1998 в България съществува група на потребителите на Linux. http://www.linux-bulgaria.org
Благодарение на няколко българи Linux поддържа перфектно кирилица и български.
От 5 август 2002 в България съществува Сдружение "Свободен софтуер". http://www.fsa-bg.org
Организацията популяризира философията и идеите на проекта GNU и Фондацията "Свободен софтуер",
разговаря с политици, бизнесмени и организации за обществената полезност от използването на свободен софтуер
и софтуер с отворен код в България. Провежда множество семинари и инсталационни фестивали.
Всяка година през есента в България се провежда OpenFest - ден на свободния софтуер. (http://openfest.org)
Първият OpenFest на 14 септември 2003 бе подкрепен от Президента на Република България.
Присъединете се към нас и споделете софтуера.
Ще бъдете свободни, хакери, ще бъдете свободни.
Превод на субтитрите: Фенове на Linux и свободния софтуер от България
Песента, която чухте е в един от многото си свободни вариации.
Това, което навярно не знаете е, че Ричард Столмън е учил български фолклор
и основната мелодия е от българската шопска народна песен "Сaди мома".